Рецепция творчества Федерико Гарсиа Лорки в русской культуре (1930–1960-е гг.)
Väitekirjas käsitletakse F. García Lorca isiksuse ja loomingu retseptsiooni vene kultuuris 1930.-1960. aastatel. „Retsepsiooni“ all mõistame nii Lorka teoste tõlgendust publitsistikas, mälestustes ning uurimustes kui ka tema luuletuste tõlkeid vene keelde. Uurimistöö käigus näidatakse, kuidas on aja jooksul muutunud luuletaja kuju vastuvõtva kultuuri raames : 1930ndatel – 1940ndatel aa rangelt ideologiseeritud, omandas ta 1950. teisel poolel ning 1960ndatel aa reaalse isiku ja suure poeedi tunnused suurema tähtsuse vene uurijate, tõlkijate ja kirjanduskriitikute mahuka töö läbi. Suur huvi Lorca isiksuse ja loomingu vastu „sula“ perioodil tõestab, et see ei olnud enam tingitud vaid poliitilisest kontekstist. Alates luuletaja traagilisest surmast 1936. aastal ilmus Nõukogude Liidus igal kümnendil uusi venekeelseid Lorca loomingu tõlkeid. Kuna Lorca oli romansi vormi ja sisu uuendaja, siis olid ka tema loomingu tõlkijad Venemaal innovaatoriteks Hispaania romansside tõlkimisel vene keelde. Käesolevas väitekirjas käsitletud tekstide hulgas oli peamiseks uurimisobjektiks kõige kuulsam ja terviklikum Lorca luulekogu Romancero Gitano (Mustlasromansid). Enamus tõlkijaid tegelesid üksikute luuletuste tõlkimisega ning ainult Anatoly Geleskul oli see, kes tõlkis kogumiku Mustlasromansid vene keelde täielikult. Kuna enamus tõlkijatest olid luuletajad, annab see teksti käsitledes erilise vaatenurga. Kuni tänaseni on poeedi luuletusi tõlkinud 15 vene autorit, kellest igaüks annab uue vaatenurga F. García Lorca retseptsioonile Venemaal. Kaasaegsed tõlkijad lähtuvad oma tõlgetes juba vene kultuuris eksisteerivast tõlketraditsioonist.
kirjanikud, luuletajad, luule, Hispaania, retseptsioon, tõlkimine, Venemaa, 20. sajand, writers, poets, poetry, Spain, reception, translating, Russia, 20th century
Networked Digital Library of Theses and Dissertations