Löysin itsestäni lepohuoneen : Sisäisyyden sanoittaminen hiljaisuuden retriittiin osallistuneilla
Tarkastelen hiljaisuuden retriittejä aineistonani Seppo Laakson toimittama kirjoituskokoelma Kohti itseäni suurempaa: kokemuksia hiljaisuuden retriiteistä. Työn tarkoituksena on selvittää, mistä osallistujien kokemukset koostuvat ja miten he sanoittavat hiljaisuudessa vietettyä aikaa sekä sisäisyyttä introspektiivisena, sisäisesti koettuna dynaamisena kokemuksena. Hiljaisuuden retriitit ovat valtaosin evankelisluterilaisen kirkon piirissä järjestettyjä tilaisuuksia, joissa ryhmä sitoutuu keskinäiseen hiljaisuuteen tapahtuman ajaksi. Niissä on yhteistä ohjelmaa, kuten rukoushetkiä, ehtoollisen viettoa sekä esimerkiksi hiljaisia rukousmeditaatioita. Toisaalta ohjelma on väljä ja osallistujille jää aikaa myös omaan oleskeluun, lepoon, mieleiseen ajanviettoon ja henkilökohtaiseen hengellisyyden harjoittamiseen sekä itsetutkiskeluun. Osallistujien suhdetta itseensä kuvaa tarve etäisyydelle arjen rooleista ja vastuista sekä avautuminen itsen ja omien tarpeiden tarkastelulle. Suhdetta toisiin ihmisiin määrittävät etäisyyden ja yhteyden teemat. Muita retriittiosallistujia kohtaan koetaan sekä turvallista etäisyyttä että jaetun hiljaisuuden luomaa yhteisöllisyyttä. Toisia ovat myös retriitin järjestäjät, joiden huolenpito välittyy Jumalan huolenpidon edustuksena, sekä retriitin ulkopuolelle jäävät läheiset ja yhteiskunta, joihin liittyvistä paineista ja rooleista saadaan retriitissä taukoa. Suhdetta Jumalaan kuvaillaan läsnäolon, hyväksynnän ja rakkauden kokemuksien kautta, jotka peilautuvat osallistujien jumalasuhteen haasteisiin ja retriittiä koskeviin jännitteisiin. Lisäksi kokemuksissa toistuvat kuvaukset johdatuksen kokemuksen merkityksestä omalle elämälle. Kaikille uskonasioiden kuvailu ei kuitenkaan ole yhtä luontevaa tai olennaista. Retriittikokemuksen ulottuvuuksia yhdistää hiljaisuuden, levollisuuden ja kehollisuuden luoma tila, jossa voidaan levätä kokonaisvaltaisesti ja kokea rauhaa. Osallistujien kokemuksissa fyysinen, psyykkinen ja hengellinen lepo ovat kokonaisuus, joka tarjoaa virkistymisen, voimaantumisen ja hoidetuksi tulemisen kokemuksen. Hiljaisuus on osallistujille usein myös taito, jota voi vaalia ja siirtää retriitistä arkeen. Retriittikokemusten kuvauksissa on paljon yksilöllistä variaatiota, mutta toisaalta hiljaisuuden sisältöä ja merkitystä kuvaillaan monilla yhteisillä tavoilla. Hiljaisuuden liikkeen ja sitä käsittelevän kirjallisuuden ajatusmaailma heijastunee teksteistä niin ohjaajien välityksellä kuin myös siksi, että useimmat kirjoittajista ovat kokeneita retriitinkävijöitä ja aiheen harrastajia. Retriittikokemusta ja sen sanoittamisen tapoja olisi mahdollista tutkia vielä täsmällisemmin esimerkiksi hiljaisuuden liikkeen kirjallisuuden ja itseymmärryksen vaikutuksen näkökulmasta yksilölliselle kokemukselle ja sen ilmaisulle. Lisäksi voitaisiin hyödyntää vertailevaa näkökulmaa hiljaisuuden teeman sekä muiden hengellisten ja sekulaarien läsnäoloa ja tietoisuustaitoja korostavien liikkeiden tarkastelussa.
retriitit, hiljaisuus, mietiskely, hengellisyys, rukoileminen, hengellinen kokemus
Networked Digital Library of Theses and Dissertations