Förutsättningar för en ökad betydelse av Haagkonventionens artikel 20 : En kritisk undersökning i ljuset av Finlands implementeringslösningar och artikelns ordre public-egenskaper
type: CreativeWork
description: Haagkonventionen utformades för att säkerställa ett snabbt återlämnande och skydd av de barn som blivit föremål för internationella bortföranden eller kvarhållanden. Som en motvikt till det den summariska förfarandemålsättningen har i Haagkonventionen dock tagits in vägransgrunder som den anmodade tillflyktsstaten i fråga kan överväga för att vägra återlämnandet. Vägransgrunderna är viktiga och utformade som extra säkerhetsventiler i den annars summariska återlämnandeprocessen. Vid införlivande av Haagkonventionen valde Finland en sådan lagstiftningslösning som innebar att samtliga vägransgrunderna implementerades i den nationella lagen, förutom artikel 20. Effekterna av Finlands lagstiftningslösning synliggörs tydligt i det relativt nya avgörandet HD 2023:66 där domstolen konstaterar att eftersom artikel 20 enbart har satts i kraft i Finland på förordningsnivå, finns det ingen grund på lagnivå för vägran till återlämnande i enlighet med betydelsen av artikel 20. Artikel 20 är en bestämmelse vars ursprungliga tillkomst och tillämpning kantats av tolkningssvårigheter och innehållsmässiga missförstånd. Likväl ska artikelns principiella betydelse vara mycket viktig i bortförandeärenden eftersom artikeln omfattar ett större omfång av rättigheter, och eftersom den skyddar både barnet och dess förälder. Finland blev en del av Haagkonventionen 1994 och den rättskulturella utvecklingen har därefter upplevt en förändring där de grundläggande och mänskliga rättigheterna har fått en ökad betydelse. Artikel 20 har även ansetts besitta egenskaperna hos ett ordre public-förbehåll vilket möjliggör att konventionsstaterna kan avvika från den internationella rätten om detta anses vara i strid med med grundläggande värderingar i staten i fråga. Trots den nationella lagstiftningslösningen borde därmed Finland som konventionsstat ex officio kunna vägra ett återlämnande av bortförda barn i ljuset av de ordre public-egenskaper och den väsentliga innebörd som artikel 20 besitter.
abstract: Haagkonventionen utformades för att säkerställa ett snabbt återlämnande och skydd av de barn som blivit föremål för internationella bortföranden eller kvarhållanden. Som en motvikt till det den summariska förfarandemålsättningen har i Haagkonventionen dock tagits in vägransgrunder som den anmodade tillflyktsstaten i fråga kan överväga för att vägra återlämnandet. Vägransgrunderna är viktiga och utformade som extra säkerhetsventiler i den annars summariska återlämnandeprocessen. Vid införlivande av Haagkonventionen valde Finland en sådan lagstiftningslösning som innebar att samtliga vägransgrunderna implementerades i den nationella lagen, förutom artikel 20. Effekterna av Finlands lagstiftningslösning synliggörs tydligt i det relativt nya avgörandet HD 2023:66 där domstolen konstaterar att eftersom artikel 20 enbart har satts i kraft i Finland på förordningsnivå, finns det ingen grund på lagnivå för vägran till återlämnande i enlighet med betydelsen av artikel 20. Artikel 20 är en bestämmelse vars ursprungliga tillkomst och tillämpning kantats av tolkningssvårigheter och innehållsmässiga missförstånd. Likväl ska artikelns principiella betydelse vara mycket viktig i bortförandeärenden eftersom artikeln omfattar ett större omfång av rättigheter, och eftersom den skyddar både barnet och dess förälder. Finland blev en del av Haagkonventionen 1994 och den rättskulturella utvecklingen har därefter upplevt en förändring där de grundläggande och mänskliga rättigheterna har fått en ökad betydelse. Artikel 20 har även ansetts besitta egenskaperna hos ett ordre public-förbehåll vilket möjliggör att konventionsstaterna kan avvika från den internationella rätten om detta anses vara i strid med med grundläggande värderingar i staten i fråga. Trots den nationella lagstiftningslösningen borde därmed Finland som konventionsstat ex officio kunna vägra ett återlämnande av bortförda barn i ljuset av de ordre public-egenskaper och den väsentliga innebörd som artikel 20 besitter.
author: Myntti, Jennifer
language: swe
date published: 2025-07-28
date modified: 2026-07-27T19:56:25Z
provider: University of Helsinki
publisher: Networked Digital Library of Theses and Dissertations
type: WebPage
source organization: Helsingin yliopisto

PropertyValue
property ID: Handle
value: http://hdl.handle.net/10138/599217