Sartrelainen minuus ja kehollisuus Pentti Holapan Yksinäisissä
Tutkin Pentti Holapan Yksinäisiä (1954) sartrelaisen eksistentialismin ja kehollisuuden näkökulmista. Tarkastelen, miten Jean-Paul Sartren määrittelemä minuus näyttäytyy romaanin kielessä, rakenteessa, henkilöhahmoissa ja ympäristönkuvauksessa. Toinen näkökulmani teokseen on kehollinen minuuskäsitys, joka edustaa nykyfilosofiaa, luonnontieteellistä ja determinististä minuuskäsitystä. Sen mukaan minuuden luonne on kehollinen ja ontologisesti deterministinen. Sartren tietoisuus- ja minuuskäsitys on libertaristinen, jonka mukaan ihmiselämää hallitsee radikaali vapaa tahto. Tutkimuskysymykseni on, miten sartrelainen ja kehollinen minuuskäsitys ilmenevät Yksinäisissä? Esitän, että vastakkaiset ontologiset minuusnäkemykset vaikuttavat sen minäkerronnassa yhtä aikaa. Ne ilmenevät teoksen ympäristön-, sekä henkilökuvauksessa muodostaen siinä synteesin. Tutkimukseni metodi on temaattinen analyysi ja teoreettinen lähtökohtani Sartren teoria minuudesta. Minuus rakentuu Sartren filosofiassa tilanteissa intersubjektiivisessa todellisuudessa. Tämä konkretisoituu Yksinäisten henkilöiden ajattelun ja toiminnan vuorovaikutuksissa. Kehollinen minuus korostuu teoksen ympäristönkuvauksen lyyrisessä vertauskuvallisuudessa ja päähenkilö Koteloisen deterministisessä ajattelussa. Myös Matthew Ratcliffen määrittelemät henkilöhahmojen eksistentiaaliset tunteet lisäävät romaanin kehollisuutta. Yksinäisten minäkerronta yhdistää kehollisuuteen sartrelaisen minuuden, joka jakautuu persoonattomaan esireflektiiviseen ja reflektiiviseen minuuteen. Tämä tekee Yksinäisistä eksistentialistisen ja samalla poikkeuksellisen kehollisen romaanin.
Eksistentialismi, minuus, kehollisuus, eksistentiaaliset tunteet, moderni romaani, fenomenologia, Jean-Paul Sartre, Pentti Holappa
Networked Digital Library of Theses and Dissertations