Vapaaehtoistyöntekijän sitoutuminen lastensuojelun tukihenkilötoiminnassa
Tutkimuksessa tarkasteltiin vapaaehtoistyöntekijän sitoutumista lastensuojelun tukihenkilötoiminnassa. Tutkimus pyrki selvittämään vapaaehtoistyöntekijöiden kokemuksia sitoutumisesta sekä näille kokemuksille annettuja merkityksiä. Sitoutumisen kokemusta tarkasteltiin kokonaisvaltaisesti. Tavoitteena oli hahmottaa sitoutumisen kokemus ajallisena prosessina. Tutkimuskysymys jakautui kolmeen alakysymykseen: miten lastensuojelun tukihenkilöiden sitoutuminen muodostuu? miten ja mihin lastensuojelun tukihenkilöt kokevat sitoutuvansa? sekä millaisena lastensuojelun tukihenkilöt näkevät sitoutumisensa tulevaisuuden? Tutkimuksen teoreettisena viitekehyksenä toimivat kolme vapaaehtoistyön tutkimuksissa käytettyä teoriaa: vapaaehtoistyön prosessimalli, - rooli-identiteettimalli sekä integroitu vapaaehtoistyön viitekehys. Lisäksi tutkimuksessa hyödynnettiin aiempaa vapaaehtoistyöhön sitoutumista käsittelevää empiiristä tutkimusta. Tutkimuksen aineiston muodostivat kymmenen lastensuojelun tukihenkilön puolistrukturoidut haastattelut. Lähestymistapana tutkimuksessa oli hermeneuttinen fenomenologia, jonka avulla pyrittiin ymmärtävään ja tulkinnalliseen tutkimusotteeseen. Aineiston analysoinnissa käytettiin tulkitsevaa fenomenologista analyysimenetelmää. Tulkitsevan fenomenologisen analyysin avulla oli mahdollista huomioida vapaaehtoistyöntekijöiden yksilöllisten sitoutumisen kokemusten lisäksi ympäröivän sosiaalisen todellisuuden vaikutukset yksilöiden kokemuksiin. Tutkimuksen keskeisenä tuloksena todettiin, että vapaaehtoistyöntekijät sitoutuvat koko toiminnan ajan vahvasti tuettaviin lapsiin tai nuoriin. Sitoutuminen koettiin tärkeäksi lähtökohdaksi jo lastensuojelun tukihenkilöksi ryhdyttäessä. Merkittävä käännekohta vapaaehtoistyöntekijöiden sitoutumisen muodostumisessa ja sen vahvistumisessa oli tuettavan luottamuksen saavuttaminen. Kokemus siitä, että tuettava luottaa tukihenkilöönsä sai haastateltavat kiinnittymään tuettaviinsa emotionaalisesti. Vapaaehtoistyöntekijöiden vahvaa sitoutumista tuettaviin osoitti myös usko suhteiden säilymiseen tukisuhteen virallisen päättymisen jälkeen. Organisaatioon sitoutuminen oli kaikilla haastateltavilla erittäin heikkoa kaikissa vapaaehtoistyön vaiheissa. Tutkimuksessa myös todettiin, että vapaaehtoistyöntekijöiden motiivien selvittäminen toimii tärkeänä pohjana sitoutumisen kokemuksen muodostumisen ja jatkumisen ymmärtämisessä. Motiivien merkitys kuitenkin vähenee vapaaehtoistyön tullessa osaksi yksilön henkilökohtaista identiteettiä. Näin ollen vapaaehtoistyöntekijöiden sitoutumista voidaan parhaiten selittää heidän havainnoilla itsestään sekä rooleilla, joissa eli toimivat, eli heidän rooli-identiteettinsä avulla. Tutkimuksen keskeisiä lähteitä olivat: Penner, L. A. (2002). Dispositional and and organizational influences on sustained volunteerism: An interactionist perspective; Grube, J. A. & Piliavin, J. A. (2000). Role identity, organizational experiences, and volunteer performance; Omoto, A. M. & Snyder, M. (1995). Sustained helping without obligation: Motivation, longevity of service and perceived attitude change among aids volunteers; Boezeman, E. J. & Ellemers, N. (2008). Pride and respect in volunteers´ organizational commitment; Smith, J. & Osborn, M. (2003). Interpretative phenomenological analysis.
vapaaehtoistyö, organisaatiot, sitoutuminen, motiivit, fenomenologia
Networked Digital Library of Theses and Dissertations