Casa, prat, muntanya. Aplicació de les tendències actuals de l’ecocrítica a l’anàlisi de tres novel·les de la literatura catalana contemporània
Tot i que qualsevol text o manifestació cultural, sigui de l’època que sigui, és susceptible de ser objecte d’una anàlisi ecocrítica, l’ecocrítica és avui un corrent d’anàlisi cultural en consonància amb la postmodernitat i l’emergència davant el canvi climàtic. Les anàlisis s’hi duen a terme des d’un punt de vista interdisciplinari per detectar les diverses representacions literàries de la natura i desfer la separació cultural entre les humanitats i les ciències, en tant que l’ecocrítica s’insereix en l’àmbit de les humanitats ambientals. Aquest treball dona a conèixer els principals temes de l’ecocrítica actual, amb èmfasi en l’anàlisi literària: la natura salvatge, les veus no humanes, el gènere, la justícia mediambiental, el postcolonialisme, el sentit local i la catàstrofe. Tot seguit s’efectua l’anàlisi en clau ecocrítica de tres novel·les de la literatura catalana contemporània, prioritzant per a cadascuna algun dels temes proposats, amb l’afegit del pastoral. Les tres novel·les són: Solitud, de Caterina Albert; Pedra de Tartera, de Maria Barbal, i Canto jo i la muntanya balla, d’Irene Solà.
literatura catalana, ecocrítica, justícia ecològica, justicia ecológica, ecocriticism, catalan literatura, environmental justice
Networked Digital Library of Theses and Dissertations